EN ORIGINALFILM FRÅN NETFLIX
JULGÅVAN
TOYS FOR TOTS-GALA
- Skål! - Skål!
Hejsan. Har ni sett miss Langford? Inte?
- Har ni sett miss Langford? Tack. - Nej, tyvärr.
Hej! Miss Langford?
- Nej, tyvärr. - Tyvärr.
- Mr Pittman. Ursäkta, mr Pittman? - Ja, ett ögonblick bara.
Jag är mrs Worthington, ordförande i Toys For Tots-kommittén.
Ja, låt mig bara avsluta det här.
Miss Langford representerar väl företaget Home & Hearth Gifts,
- inte sant? - Det stämmer. Nästan klar.
Hon skulle ha hållit sin presentation för 20 minuter sen.
- Jag hittar henne inte. - Ja!
Så där avslutar man. - Ursäkta. Hej. Vad ville du?
Mr Pittman, var är din fästmö?
Jajamän! Tio av tio från den ryska domaren.
Tackar, tackar. Åratal av gymnastik glömmer man inte så lätt.
Tack.
- Till mitt favoritändamål. - Toys For Tots tackar dig.
Jag dubblerar det, om du gör en volt över den.
- Glöm det. - Törs du inte?
Jag fyrdubblar det. Det blir leksaker till många barn.
- Kom igen, Ellen! - Hon tänker göra det.
- Okej, men jag vill ha checken direkt. - Jag skriver den nu.
Miss Langford!
Festarvtagerskan...
FESTARVTAGERSKAN FÖRSTÖR JULBAL
DRAMA FÖR ARVTAGERSKAN
"...där societetslejonet Ellen Langford,
arvtagerska till Home & Hearth Gifts-förmögenheten,
hittade på samma slags upptåg som gav henne smeknamnet "festarvtagerskan".
- Alice, är min dotter här än? - Hon är i mötesrummet.
- Ska jag hämta henne? - Nej, jag hämtar henne.
VÅR-OCH SOMMARKOLLEKTION
Hej! Jag har funderat lite och jag tycker att vi behöver en piffigare slogan.
"De hjärtliga gåvornas hem" låter lite gammalmodigt.
Just nu är det här den enda slogan som intresserar mig.
FESTARVTAGERSKAN FÖRSTÖR JULBAL
- Oj. - Ja. "Oj."
Jag satt i telefon med mrs Worthington i en timme och försökte lugna henne.
Pappa, det var för välgörande ändamål. Nån utmanade mig.
Nån utmanade dig? Hur gammal är du, 12?
När du är ute offentligt är du en ambassadör för det här företaget.
När du blir vd, blir du företagets ansikte utåt.
Så du har bestämt dig? För att gå i pension?
Jag trodde det. Nu vet jag inte om jag vågar.
Jag vill lämna över till nån jag kan lita på.
- Förlåt. - Du är bättre än så här.
Snälla. För allas vår skull.
Jag vet inte, Alice, det kanske är mitt fel.
När Nora dog lät jag Ellie slippa undan för lätt, i ett försök att kompensera.
Tycker du att jag skämde bort henne?
Nej. Alla ungar får väl en Ferrari i julklapp?
- Kul. - Jag glömde nästan.
Det allra viktigaste. Det är din tur att skriva julbrevet.
Har du funderat på vad du ska skriva?
Hej, pappa. - Ursäkta, Alice. - Vill du äta lunch med mig?
Tyvärr, vännen. Jag har ett konferenssamtal vid klockan ett.
- Jag flyttar det till tre. - Han är ledig. - Menar du det? Toppen.
Jag är verkligen ledsen, pappa.
Tack. - Det är inte bara ditt fel, Ellie, utan mitt också.
Jag vill göra nåt mer än att bara be om ursäkt.
Jag vill ställa allt tillrätta.
- Det behöver du inte, vännen. - Jo, för dig, för företaget och för mamma.
Och för mig. Jag är inte bara en festtjej, jag kan ta ansvar.
- Okej, toppen. - Schyst.
- Vad hade du tänkt dig? - Ja, jag...
Jag har inte kommit på nåt än, men...
Vad sägs om en insamlingsgala för Toys For Tots på alla hjärtans dag?
Vi kan arrangera en stor, flott fest och bjuda dit pressen.
Ellie, vännen. Du oroar dig för vår offentliga image.
- Japp. - Det är bra, det gör jag med, men...
Jag tror att du behöver lära dig lite om företagsandan.
Det handlar om personerna som köper våra presenter.
- Visst. - Vanligt folk, som är olika oss.
- Jag hör vad du säger. - De flesta av våra kunder bor i småstäder.
Vänta, jag tror att jag vet.
- Vad du kan göra. - Gör du?
- Ja. - Vad?
Jag vill att du åker på en resa, en affärsresa.
Okej.
Du ska leverera julbreven till farbror Zeke.
- Ska jag åka till Snow Falls? - Det är min tur att leverera breven.
Men du borde åka i stället och se var allt började.
Okej. När?
I kväll? Menar du allvar?
- Du skämtar. - Det är ingen stor grej, älskling.
Men Maui då? Det går inte att avboka biljetterna.
- Vi åker inte förrän på julafton. - Du får bara 100 dollar och en biljett?
Jag klarar det. Jag har redan nånstans att bo. Farbror Zeke äger ett värdshus.
- Det är ganska häftigt. - Varför bara 100 dollar?
Det var allt farbror Zeke och pappa hade när de började.
Kom igen! Jag tycker att det är en gullig idé.
Okej, och klarar du utmaningen får du ta över hela operationen?
Okej, du får det att låta som i en gangsterfilm, men ja.
- 100 dollar är lite, ta med kreditkort. - Det får jag inte, såna är reglerna.
- Det är galet. - Alla mina kort står i mitt namn.
- Och? - Det ingår också i överenskommelsen.
Folk behandlar en annorlunda när de vet att man ska ärva ett multimiljonföretag.
Så jag måste resa inkognito.
Älskling. Varför utsätter du dig för det här?
För att jag är trött på att uppfattas som en dum rikemansunge.
Jag vill bevisa för pappa och mig själv att jag klarar det här.
- Att jag inte bara är en festprisse. - Ja, det är...
- Vad handlar de här om förresten? - Julbreven?
- Ja. - Titta på baksidan av kortet.
Det är Home & Hearth Gifts ursprungliga affärsplan.
Farbror Zeke och pappa skrev ner sin idé när de kom på den.
- Varför så många brev? - Varje jul skickar de varandra
ett slags nyhetsbrev om allt som har hänt under året, bra och dåligt.
- Varför skickar de inte bara e-post? - Se på datumen.
DECEMBER, 1981
Några av breven skrevs innan det fanns e-post.
Hela poängen är att det tvingar dem att ses varje jul.
- Det är en slags företagstradition. - Hur som helst...
Vi borde sätta fart. Det är säkert mycket trafik till flygplatsen just nu.
- Tittade du på biljetten? - Nej, hur så?
Jag kan bara säga att vi inte behöver oroa oss för trafiken till flygplatsen.
Port Authority Bus Terminal hälsar välkommen till New York City.
Var uppmärksam på omgivningen och håll alla ägodelar...
Så där ja. Kom ihåg nu: Det fungerar bara om ingen vet vem du är.
- Uppfattat. - Hälsa Zeke från mig.
Det ska jag. Oroa dig inte för mig. Jag kan ta vara på mig själv.
- Det kan jag. - Ja.
- Då så. - Ellie?
- Dina kreditkort? - Just det.
- Tack. - Okej.
Och platinumkortet?
Snyggt försök.
- Hej då. - Bon voyage.
Ombordstigning till Kennebunkport, Augusta, Waterville och Snow Falls.
Hejsan. Är det här bagageinlämningen?
- Visst. - Så bra. Jag har några ömtåliga föremål.
Kan du säkerställa att de inte far omkring?
- Uppfattat. - Tack.
Ursäkta.
Ursäkta mig.
Försiktigt, vännen.
Ursäkta. Jag försöker hitta min sittplats, men jag ser inga platsnummer.
- Det är för att det inte finns några. - Hur vet man då var man ska sitta?
Jag vet inte. Man sätter sig? Här.
- Tack. - Javisst.
Okej.
- Letar du efter nåt? - Ringknappen.
- Va? - Ringknappen?
För servicepersonalen. Jag behöver verkligen ett glas vin.
- Du åker visst inte buss så ofta? - Oss emellan, det här är första gången.
- Nähä? - Jo.
- Jag har stor erfarenhet. Kathy Garver. - Ellen La...
- Strunt samma. - Trevligt att träffas, Ellen.
VÄLKOMMEN TILL SNOW FALLS
Fröken!
Ursäkta!
Ursäkta, jag halvsover fortfarande. Tack så mycket.
Kan du inte växla en hundring?
- Det gör inget. God jul på dig. - Jag ber om ursäkt.
God jul du också!
Akta!
Nej! Se upp!
- Herregud. - Försöker du orsaka en olycka?
- Du körde på min resväska! - Vad gjorde din resväska på gatan?
Jag vände mig bara bort en sekund och då kom nån kille och...
- Nån kille? - Ja.
Kan du...?
- Behöver du skjuts? - Inte av dig, tack. Jag väntar.
Då kan du få vänta länge. Här i staden finns det bara en taxi.
- Okej. Jag kan bara... Jag ringer Uber. - Ja... Nej.
- Lyft? - Talar du ett främmande språk?
Dessutom har vi ingen vidare mobiltelefonmottagning.
INGEN MOTTAGNING
Det är ju toppen.
Du kan väl hoppa in? Jag bjuder. Det är det minsta jag kan göra.
Lita på mig. Jag är ditt bästa alternativ just nu.
- Så du är från New York? - Ja. Hur visste du det?
- Du har en viss framtoning. - Vad då för framtoning?
Bara... Du kom med dagens andra buss och den kommer från New York.
- Har du varit där? - Ja, jag har varit där.
- Vad tyckte du? - Jag kom ju tillbaka hit.
Okej.
SNOW FALLS PENSIONAT
- Tack för skjutsen. - Inga problem.
Har du bokat?
- Jobbar du här också? - Ja, jag är föreståndaren. Jake Collins.
Trevligt att träffas. Jag kör bara taxi när Herman har ont av sin gikt.
Jag är faktiskt här för att träffa ägaren.
- Zeke. - Ja, är han här?
- Han reste bort i morse. - Va?
- Sa han när han kommer tillbaka? - Du har väl träffat Zeke?
Ja. Chefen och hans mystiska resor för att "kommunicera med elementen".
"Vanliga dödliga får inte ta del av informationen."
- Hans ord, inte mina. - Sa han hur länge han blir borta?
- Kelly? - Han sa: "Jag kommer när jag kommer."
- Han kommer när han kommer. - Kan du ringa och tala om att jag är här?
Jag heter Ellen Lang... London.
Mottagningen är som sagt usel, och Zeke är inte förtjust i mobiltelefoner.
Ja, men min pappa...
Jag trodde bara att han visste att jag skulle komma.
Han sa tyvärr inget till mig. Vill du ha rummet ändå, miss Lang-London?
Det är faktiskt bara London. Ellie London.
Ellie London. Det finns fast telefon på rummet, men vi tar betalt för det.
Kakorna är dock gratis.
Toppen.
Är han inte där? Typiskt Zeke. Han tappade tidsuppfattningen när han gick i pension.
- Så vad ska jag göra nu? - Ta det bara lugnt.
- Han dyker väl upp i morgon. - Och om han inte gör det?
Kan jag inte bara lämna julbreven i receptionen och åka tillbaka?
Nej, de ska överlämnas personligen. Det är tradition. Och det var överenskommelsen.
Men pappa, det är bara tre dagar till julafton. Tusan! Hallå?
Jag hör dig tyvärr inte så bra, vännen. Anslutningen är dålig.
Jag sa att det bara är tre dagar till julafton och jag lovade Gray...
Hallå?
Nej!
Ett ögonblick!
- Hallå. - Hej.
Din växel. Ursäkta att det dröjde, jag var tvungen att gå till kassaskåpet.
- Vi får inte hundringar så ofta. - Har du hört nåt från Zeke?
Tyvärr inte. Om du blir hungrig ligger Debbie's Cafe precis runt hörnet.
Tack, men jag ringer nog bara efter room service.
Va?
Debbie's Cafe är room service. Jag kan följa med, jag behöver kaffe.
- Okej. - Okej.
- Mörkret faller fort här. - Du är långt norrut nu, fröken.
Tack så hemskt mycket, unge Jake, och god jul på dig.
- Detsamma till dig, sköna dam. - Tack.
- Glömde du växeln på rummet? - Nej, jag har bara en tajt budget just nu.
Min fästman säger att man gör de hemlösa en otjänst om man ger dem pengar.
Det är ju löjligt.
Jag vet inte om jag håller med honom, men fundera på det.
Välgörenhet får oss att må bra, men det är verkligen själviskt.
Ska vi ge dem pengar eller uppmuntra dem att tjäna egna pengar?
Det är en fin teori.
I praktiken uppskattar nog Baxter varje krona som ger honom ett varmt mål mat.
Kom nu.
Oj, här var det fullt. Jag borde ha bokat bord.
- Lyckligtvis känner jag ägaren. - Hej Jakey! Precis i tid för din favorit.
Tack, faster Debbie, men jag ska bara hämta kaffe.
Var inte löjlig. Kocken har sparat lite musselsoppa åt dig.
Du vill inte göra kocken upprörd. - Det är jag som är kocken.
Du då? Nåt att äta, nåt att dricka, några varmare kläder?
Hon överlever. Hon stannar bara en natt.
Tack för att du valde att ta med din dejt till vår enkla inrättning.
- Jag är inte hans dejt. - Det här är Ellie London.
- Hon är gäst på pensionatet. - Gäst. Hej.
Okej. Ingen dejt. Bara en natt?
Det var synd. Då missar du vår julmiddag.
Det är vår julaftonstradition.
Vi bygger ett tomtehus åt barnen och samlar in pengar till välgörande ändamål.
Miss London har ett komplicerat förhållande till välgörenhet.
Det stämmer inte.
Det blir mat, dans och en anonym auktion. Det är kul, du borde stanna.
Det går inte, jag måste tillbaka till New York. Jag ska bara träffa Zeke.
Zeke Daniels? Då har du kommit till rätt ställe. Han kommer ofta hit.
Ser du bordet där borta? Det var där allt började.
Där kom Zeke Daniels och Jim Langford på idén till Home & Hearth Gifts.
Vem vet? De har kanske mitt ställe att tacka för tillkomsten av sitt företag.
- Hur känner du Zeke? - Jag är en vän till familjen.
- Känner du Jim Langford också? - Känner honom?
- Vi var ihop i high school. - Var du ihop med mr Langford?
Ja, tills han träffade Nora. Jag ville hata henne, men hon var så trevlig.
Otroligt smart. Hon förgyllde tillvaron för alla.
Alla älskade henne. Hon och Jim var ett underbart par.
- De gifte väl sig på pensionatet? - Ja, det stämmer.
Jag hörde att Nora gick bort för cirka tio år sen. Stackars Jim.
Men här står jag och tänker tillbaka. Titta på menyn, jag kommer strax.
- Är allt som det ska? - Ja då, det är fint.
Så hon är din faster?
Ja, jag är född här, så jag har många släktingar i staden.
- Var hon sångerska? - Ja.
Inget stort, men många lokala band. Hon har en grym röst.
Så du växte upp här, flyttade till New York, och...
Varför återvände du till Snow Falls?
Jag insåg bara att storstadslivet inte passade mig.
- Ursäkta mig. - Är allt som det ska?
Ja, jag bara... Jag står bara inte ut med den här sången.
Kom igen då.
- Hon verkar trevlig. - Faster Debbie.
- Jag säger bara att hon verkar trevlig. - Hon bor på pensionatet, det är allt.
- Dessutom är jag inte intresserad. - För att du inte vill vara intresserad.
- Jag vill bara höra en annan låt. - Du kan inte bara stänga av, Jacob.
- Det är inte hälsosamt. - Jag mår bra.
Visst, du mår bra. Det är därför du pucklar på min jukebox.
Andas in. Och andas ut.
Andas in och andas ut.
Känn hur cellerna utvidgar sig.
Känn hur de förökar sig när du blir ett med allt
och är i harmoni med dig själv och universum.
Varför är du så glad?
Miss London, är allt som det ska?
Det är nåt i min säng. Ett djur.
Jag ska ta en titt.
- Är allt som det ska? - Jösses.
- Vad? - Ja, du hade tur.
Du blev nästan biten av... En varmvattenflaska.
- En vad? - En flaska med varmt vatten.
Är allt som det ska här inne?
Det är ingen fara. Gå tillbaka till era rum.
Lagens långa arm kommer att ta hand om förövaren. Tack.
- Vad gjorde den där? - Den försökte hålla dig varm.
Det är nåt vi erbjuder våra gäster. De flesta brukar uppskatta det.
Särskilt de vars sovplagg inte är så lämpliga för det lokala klimatet.
Tack.
- Extra filt? - God natt.
Ursäkta mig.
Det här är inte clotted cream. Det är vispgrädde.
Faster Debbie inkluderade inte det i dagens frukost, kapten Williams.
Trodde du inte att jag skulle märka nån skillnad?
- Tror du att jag är en idiot? - Självklart inte, sir.
Jag ger er gärna kredit till summan av en skål clotted cream.
- Det låter bättre. - Då så.
Jag är imponerad. Du hanterade det som ett proffs.
Vem, kapten Williams? Han är bara en trevlig gammal man.
Ända sen hans fru dog, kommer han hit för att fira jul varje år.
Det har blivit en tradition.
Ursäkta mig. - God jul, Snow Falls pensionat.
Ja, ett ögonblick. Hon står precis här.
- Farbror Zeke? - Det är jag. Fick du mina sms?
- Jag har ingen mottagning här. - Jag ringde hela morgonen. Så irriterande.
- Trevligt att höra din röst. - Hur dags kommer du hem?
Jag vet inte riktigt.
- Vad betyder det? - Farbror Zeke är inte här än.
Ellen, i kväll är det ju den där julgrejen på kontoret.
- Ja, just det. - Jag vill göra storstilad entré.
- Okej, men jag kan inte åka än. - Kan du inte bara lämna breven där?
Det funkar inte så. Enligt traditionen måste breven överlämnas personligen.
- Tradition? Är det Spelman på taket? - Var inte sån nu.
- Det kvittar väl. - Förlåt, men jag sitter fast här just nu.
Det gör inget. Jag kan prata med Karen.
- Karen? - Ja, Karen på ekonomiavdelningen.
- Karen på ekonomiavdelningen, visst. - Vänta, vad var det?
- Inget. - Vad sa du, älskling? Du hörs inte.
Hallå? Gray?
Kan du...? Den är inte...
Hallå?
Den fungerar nog inte. Det händer ofta när det blir kallt.
Så Gray är din fästman?
Han som gillar välgörenhet?
Ja, och han vill ha hem mig före den fjärde juli. Pratade du med Zeke?
- Tyvärr. - Tyvärr?
Du talade tyvärr inte med honom eller du försökte tyvärr inte?
Jag sa ju att han inte har nån telefon där uppe.
Telefonen är död. Han kommer när han kommer.
- Jag kan inte stanna en natt till. - Var det nåt jag sa?
Jag gjorde av med nästan alla mina pengar på maten i går kväll... Jag har inte råd.
- Vi tar kreditkort. - Jag har inget.
- Vem reser utan kreditkort? - Toppen. Då får jag ringa pappa.
Va?
Inget. Jag får helt enkelt lösa det. Tack ändå.
Miss London. Ellie.
- Vi har alla upplevt det. - Vadå?
Ont om pengar, oförutsedda händelser. Men...
- Jag vet att du inte gillar välgörenhet... - Nej, jag...
Låt mig tala klart. Mrs Dawson, vår hushållerska, har semester.
- Kelly sjukanmälde sig i morse, så... - Vad vill du att jag ska göra?
- Kan du bädda en säng? - Ja.
SJU
Jösses Amalia.
Alla rum är bokade och vi har åtta rum att städa före klockan två.
Det går om vi delar upp det.
Ja, bra räknat.
Lycka till.
Du klarar det här.
Det här tar kanske lite längre än jag trodde.
Ursäkta mig. Jag är inte så van vid sånt här.
Det märks. Vad jobbar du med?
- Jag? - Ja.
Jag... Jag är...
BAKTÄVLING PÅ LÖRDAG KLOCKAN 11-14
Jag är bagare.
Bagare.
De kallar mig "bagaren Ellie". Jag bara bakar, bakar, bakar.
Synd att du inte har nåt kök. Det är där jag briljerar.
Men du har ju inget kök. Nåja.
Faktiskt så...
Okej. Vi måste leverera afternoon tea till pensionatet klockan fyra,
så om du gör fudgen, fixar jag mördegen?
Okej.
Men gör mig en tjänst först och separera äggen.
Separera äggen. Uppfattat.
- Är allt som det ska, Ellie? - Ja. Jag undrar bara...
Du bad mig att separera äggen, men du sa inte om du ville ha dem uppdelade
- efter storlek eller vikt. - Du är ingen bagare, eller hur?
- Nej. - Har du nånsin lagat mat?
Jag brukar titta på Cooking Channel. Ibland. På gymmet.
Jag borde ha förstått i går. Du liknar henne på pricken.
- Ursäkta? - Din mamma.
Du är en avbild av Nora Langford.
Jag tänkte inte på det.
- Varför ljuger du om vem du är? - Jag ljuger inte. Egentligen.
Jag gör det här för pappas skull. Han ville inte att jag skulle säga vem jag är.
För att folk inte skulle behandla mig annorlunda.
Han ville att jag skulle lära mig nåt av människorna i Snow Falls.
- Lära dig nåt? - Ja. Säg inget till nån, snälla du.
Ja, om Jim Langford tycker att det är en bra idé, är jag villig att hjälpa till.
Tack.
- Vet du att Jake har varit gift? - Nej.
Med en börsmäklare. De träffades när han gick på college i New York.
De gifte sig ett år senare. Efter ett år lämnade hon honom för en rik klient.
- Så fruktansvärt. - Ja, det krossade mitt hjärta.
Du förstår, jag... Jag älskar min brorson som om han vore min egen son.
Jag vill inte att han blir sårad.
Nej, jag är inte här för att såra nån. Jag är bara här för att lära mig.
Ja... Då finns det väl bara en sak att göra.
- Vad? - Jag får väl lära dig att baka.
Väderleksrapporten förutspår en rejäl snöstorm i kväll.
Borgmästarens kontor uppmanar alla att söka skydd så fort som möjligt.
Man förutspår starka vindar som medför sjunkande temperaturer.
Alla uppmanas att hålla sig inomhus i värmen och vänta ut det som lär bli
en mycket kall natt.
De är så goda.
Dina julkakor verkar gå åt som smör i solsken.
- Tack vare dig. - Jag stöttade bara lite. Du gjorde resten.
Snart kommer du att göra glace au four.
Var är chefen?
Jag vet inte, kapten Williams. Kan jag hjälpa dig?
Honungen är slut. Och i morse fick vi ingen clotted cream.
- Vad händer med det här stället? - Ja, jag...
Kom in, allihop. Gå och sätt er vid brasan och värm er.
- Faster Debbie, kan du hjälpa till? - Javisst.
- Kom in. - Nu ska ni få värma er ordentligt.
- Hej, vad är det som händer? - Strömavbrott i östra sidan av staden.
Det är farligt kallt, så vi evakuerade folk till härbärgena, men...
De här människorna fick inte plats.
Sheriffen, vi har en misstänkt person nere på gamla Lakeshore Road.
- Uppfattat. - Jag måste gå. - Javisst.
- Ska du gå ut igen? - Ja, jag behöver mer ved.
Du har ju inga lediga rum. Hur ska alla få plats?
Vi kommer på nåt. Det måste vi. Vi kan inte lämna folk ute i kylan.
Ute i kylan.
- Ellie, vart ska du? - Jag är strax tillbaka.
- Det är iskallt där ute, vännen. - Det går bra.
- Är inte Ellie med dig? - Vad menar du?
- Jag trodde att hon skulle hjälpa dig. - Är hon där ute?
Ja. Hon hade väldigt bråttom.
Kom nu. Det är mycket varmare här inne. Vi har tänt en brasa, det blir skönt.
- Säkert? - Ja.
Självklart! Kom in bara. Du är så välkommen. Kom nu.
- Hej, Jake. - Hej, Baxter. Kom in.
- Jag vill inte vara till besvär. - Kom in och sätt dig vid brasan.
Ja, det är så kallt där ute. Jag ska hämta lite varm choklad.
- Tack. - Varför gick du ut själv?
- Du borde ha bett mig eller sheriffen. - Alla var upptagna.
Det här vädret är inget skämt. Du har alldeles för tunna kläder.
Du var orolig för mig.
Nej, det var jag inte. Jag var orolig för dina kläder, eller brist på kläder.
- Var du orolig över mina kläder? - Ja.
- Mina kläder tackar dig. - Vad betyder det ens?
- Du tänkte snabbt. Tack. - Du var en bra förebild, så tack själv.
Okej, jag ska gå bort till brasan och göra en brasa.
- Okej. - Större. Göra brasan större.
Okej.
SNOW FALLS PENSIONAT
Ni får ta mitt rum. Jag sover här nere med Baxter.
- Tack, sir. - Inga problem. Då återstår bara ni två
- och mamma och de två snöprinsessorna. - Min fru och jag bor i bröllopssviten.
- Vi har plats på soffan. - Suveränt. Tack.
Jacob, jag ställer mitt rum till förfogande och tar de nygiftas soffa.
Jag hör inte så bra längre.
Tack, kapten. Det är mycket snällt av dig.
Då bor ni i kaptenens rum. - Få se nu, Cara...
Ingen fara, Jake. Vi hittar nån vrå här nere nånstans.
Ursäkta mig. Jag har en soffa i mitt rum. Den får ni gärna använda.
- Det behövs inte, det går bra ändå. - Men jag vill göra det. Det är ju jul.
- Säg tack till den trevliga damen. - Tack, trevliga damen.
(Tack.)
Så där. Kom in.
- Vi är så tacksamma. - Tänk inte på det.
- Mamma, tänk om tomten inte hittar oss? - Oroa dig inte. Tomten är ganska smart.
Ja. Dessutom är det två dagar kvar till jul.
Okej. Allt vore så mycket enklare om Dennis vore här.
Det är min man, han är stationerad i Tyskland.
Vi hoppades att han skulle komma hem till jul, men... Så blev det inte.
Skulle du kunna hålla henne?
- Nej, jag... - Här kommer hon.
- Okej. - Så där ja.
Hon gillar dig.
Ni kan väl ta sängen?
- Jag kan campa på soffan. - Nej, du har redan varit så generös.
Det går bra. Ni är tre och jag är en.
Mamma, jag kan inte hitta Douglas.
- Vem är Douglas? - Min hund.
- Din hund? - Mjukishunden. - Är du säker, hjärtat?
Han är inte här. Du glömde honom, mamma. Jag kan ju inte sova utan Douglas.
Vet du vad? Den här snubben ser lite ensam ut.
Skulle Douglas ha nåt emot om du höll honom sällskap i natt?
- Okej. - Tack. - Så gullig.
Hallå.
- Jag tänkte att ni kunde behöva de här. - Tack.
Visst.
- Du har visst fått en ny kompis. - Ja, hon gillar mig. Jag vet inte varför.
Säg till om ni behöver nåt mer. Annars säger jag god natt.
God natt.
- Han är så himla trevlig. - Ja, det är han visst.
Hallå!
Du är konstnär.
Nej, jag klottrar bara.
- Du är uppe sent. - Jag städar bara lite. Vill du ha nåt?
Nej, tack ändå.
- Du borde sova lite. - Ja, förmodligen.
- Ska du öppna en Dollarstore? - Nej, jag hjälper till med julmiddagen.
De är till den anonyma auktionen. En gammal tradition häromkring.
Vi samlar in pengar till stadens soppkök. Det har varit ett tufft år för många.
- Oj. - Ja.
Jag menar... Den här skulle ju lätt dra in ett par miljoner dollar.
Ja, du kan få den. Det finns fler där den kom ifrån.
- Va? - Ja.
Tack. Jag ska vårda den ömt.
Tyvärr har jag inte haft tid att tjata på våra lokala företag att skänka varor,
så därför har vi såna här underbara prylar att auktionera ut.
- När är auktionen? - I övermorgon.
Jag vet. Tro mig, jag vet. Det har bara varit så mycket att göra med ovädret.
Ja.
Du. Den här skulle kunna dra in en del pengar.
- Den är gullig. Har du gjort den? - Ja, det är bara en teckning.
Du borde göra nåt med dem.
Okej, det är du som är konstnären, men du ska veta att du har talang.
Tack.
- Jag ska gå och lägga mig, så... - Okej.
- Gör du alltid så här mycket för andra? - Ja, när jag kan.
- Du hjälper ju också andra, så... - Inte som du.
Baxter skulle nog inte hålla med.
- Nu går jag på riktigt. - Okej.
Vänta.
Vill du gå en promenad?
- Utomhus? - Ja.
- Nu? - Ja.
- Varför då? - Jag vill visa dig nåt.
Okej.
- Kan jag... - Ja?
...låna en varmare jacka? Du har rätt, jag har för lite kläder med mig.
Du är väldigt bra på det du gör och du är en talangfull konstnär.
Gör du bara några djärva drag, skulle du kunna göra så mycket mer.
Ja. Men ibland lönar det sig inte att vara djärv.
- Just det, New York. - Vad menar du med "New York"?
Faster Debbie.
Vi var ju tvungna att prata om nåt medan vi bakade.
Jag är väl en idiot. Jag misstänkte aldrig nåt. Vi befann oss i olika världar.
Hon jobbade i finansbranschen och jag pluggade konst.
Men sann kärlek, du vet? Jag vet inte. Jag trodde att hon var den rätta.
Vi åt en romantisk middag
och helt utan förvarning, mitt i skaldjursrisotton,
såg hon på mig och sa att det var slut.
Pang! Och precis då började de spela "Stilla natt".
Så varenda gång du hör den sången...
Ja. Det är knäppt. Jag borde ha kunnat gå vidare.
Jag vet inte. Vissa saker kommer man nog aldrig över.
- Ville du visa mig nåt? - Ja, vi är nästan framme.
- Det är åt det hållet. - Okej.
Jösses.
- Har du gjort de här? - Jag har bara formgivit dem.
Min polare Martin undervisar i skulptering på colleget.
Hans elever gör den svåra delen.
- De är underbara. - Tack.
Turisterna är förtjusta i dem.
Det är den här turisten också. I konstnären med.
Tja, turisten är inte heller så pjåkig.
Min mamma dog när jag var i tonåren.
- Det kan jag inte komma över. - Jag beklagar verkligen.
Tack.
Hon kom från en vacker småstad, precis som den här.
Men jag förmådde aldrig att åka tillbaka dit. Jag var så rädd.
När hon försvann började jag leva livet som om inget spelade nån roll.
För just då kändes det inte som om det gjorde det.
Men under de senaste dagarna har du...
Du har lärt mig att vissa saker verkligen spelar roll.
Är det nu vi borde kyssa varandra?
Jag tror det.
Jag kan inte!
Förlåt.
Jag ber så mycket om ursäkt. Du pratade om din mamma...
- Du är en sån trevlig kille... - Säg inte så.
- Jag släpade ut dig för ingenting. - Nej, inte ingenting.
Det är underbart och det är ditt sällskap också, och... Jag borde gå.
God natt, Jake.
- Du går åt fel håll! - Ja, okej.
Vad sysslar du med?
- Hej. - God morgon, Ellie.
- Är du redo för dagens lektion? - Jag behöver faktiskt be dig om en tjänst.
- Det räcker. - Okej.
Glöm inte mr Martin på galleriet. Hälsa honom att jag skickade dig.
- Det ska jag. Tack så mycket. - Ja då.
- Nycklarna. - Javisst, ja.
Lycka till.
JULMIDDAGEN BEHÖVER DIN HJÄLP
- En anonym auktion? - Ja, vid julmiddagen.
- Jag skänker redan online. - Men det här är för ett lokalt ändamål.
Varje dollar hjälper dina vänner och grannar i Snow Falls.
- Jag betalar redan hög skatt. - Kom igen, det är ju jul.
- Det där funkar tyvärr inte på mig. - Snälla? Du får kakor.
- Du måste komma på nåt bättre än så. - Det är att göra det rätta.
DATATJÄNSTER
"A PERFECT STATE OF MIND"
Okej då.
Strömmen kommer tillbaka i morgon bitti.
- Tack för hjälpen, Jake. - Ingen orsak.
- Hej. - Hej. Vad är allt det här?
Saker till den anonyma auktionen vid julmiddagen.
Varenda sak har skänkts av lokala handlare här i Snow Falls.
Du skämtar? Har du gjort allt det här? Hur?
Man kan inte ha en massa erfarenhet från present...
...bakbranschen utan att lära sig ett och annat trick.
Presentbakbranschen?
Har du hört uttrycket: "Skåda inte given häst i munnen?"
- Jag vet inte vad jag ska säga. - "Tack" känns passande.
Tack.
- Det är verkligen en vänlig stad. - Gray?
Gray, vad gör du här?
Jag hörde om ovädret, så jag tänkte komma och rädda dig.
- Men du verkar klara dig fint. - Jag trodde att vägarna var avstängda.
- De är tydligen öppna igen. - Ja, det är de.
Gray, det här är Jake Collins. Han är föreståndare för pensionatet.
Jake, det här är Gray Pittman, min fästman.
- Trevligt att träffas. - Detsamma.
Paul Greenleaf, jag är stadens sheriff. Bara ring om det är nåt.
Tack, Paul, men jag brukar klara det mesta.
- Vill du se pensionatet? Det är så fint. - Väldigt gärna.
- Okej. - Trevligt att träffas.
Han verkar vara en trevlig kille.
- Du behövde inte vara så oförskämd. - Ursäkta mig.
Jag ska vara artigare nästa gång nån kille dreglar över dig.
Han tackade mig. Jag hjälpte honom med välgörenhetsauktionen.
Jag trodde att du skulle lämna några brev och nu är du Snow Falls moder Teresa?
Nu packar vi dina saker så att du kommer härifrån.
Jag kan inte åka än. Farbror Zeke har inte kommit tillbaka.
Farbror Zeke? Den där traditionen igen? Men vi då, våra nya traditioner?
- Vårt plan lyfter om 24 timmar. - Okej, hör här.
Är Zeke inte tillbaka i morgon bitti, åker vi bara, okej?
Då lämnar jag breven i receptionen och hittar ett sätt att förklara för pappa.
- Toppen. Vad ska jag göra tills dess? - Du har ju kört hela dagen.
Du måste vara helt slut. Du kan väl ta en tupplur?
Jag kommer när jag har hjälpt Debbie med julteet.
Okej.
Och kom ihåg att jag inte är Ellen Langford här.
- Bara vanliga gamla Ellie London. - Ellie London?
- Ellie London. - Okej.
- Hej då. - Uppfattat.
Vänta, julte?
Kan jag hjälpa dig?
- Hej. - Hej.
Debbie bad mig att hämta bilen så att jag kan...
Julteet, javisst.
- Tack. - Visst.
Jag ber om ursäkt för Gray. Han menar inte att vara ohövlig, han bara är sån.
Ingen fara. Jag hade nog betett mig likadant.
Det tror jag knappast.
Hör här...
Jag vill be om ursäkt för i går kväll.
Jag vet att du är förlovad. Jag borde inte ha låtit det ske.
Vi var två stycken där ute.
Men du har varit uppriktig mot mig från början, jag borde ha respekterat det.
- Saken är den... - Jake.
Bara lyssna på mig. Det var längesen jag kände att jag kunde lita på nån.
Och... Jag vet inte. Du är annorlunda. Du är ärlig.
Det var trevligt att känna så igen, men känslorna tog överhanden. Förlåt.
Så... Vänner?
High five. Okej, vi är vänner.
Du, jag måste berätta en grej.
- Jake! - Jag kommer strax.
Vad står på?
Okej, nu så.
Jag trodde att nissarna hade en fack- förening. Får ni ersättning för det här?
Försöker ni kräva kyrkan på mer pengar?
Jag lämnar er i två sekunder... Jag skämtar bara.
- Går det bra? - Allt väl?
Jag kommer från en konditorsfamilj och jag måste säga
att de här är de godaste julkakor jag nånsin har smakat.
Allvarligt? Tack.
- Smaklig måltid. - Tack.
- Hej. - Har vi förflyttats till stenåldern?
- Det är omöjligt att få mottagning. - Vill du ha en kaka?
- Du vet att jag inte äter socker. - Jag har bakat dem.
- Har du bakat dem? Allvarligt? - Är det så svårt att tro?
Det är stor skillnad på festarvtagerskan och en liten hemmafru.
Kan du sluta prata om festarvtagerskan?
- Ingen här vet vem jag är. - Varför leker du servitris?
Pengarna tog slut, så jag började hjälpa till för att förtjäna mitt uppehälle.
Varför ringde du inte mig eller din pappa?
Jag sa att jag skulle klara det här på egen hand och jag menade det.
Ingen vet vem jag är. De behandlar mig som vanligt folk och jag gillar det.
Du börjar skrämma mig.
Tack. De ser så goda ut.
- Vad säger du? - Jag säger...
Du kan vara kärvänlig mot lokalinvånarna...
Men tro mig, du blir aldrig en av dem.
Jag måste fixa mottagning.
"December, 1981. Vi gjorde det, Zeke.
Två killar som är dåliga på att visa sina känslor
har startat ett företag som låter andra människor uttrycka sina.
Låt oss fira ett suveränt första år och vänskapen som gjorde det möjligt. Jim."
"December, 1982.
Jim, du hade rätt om att öppna vår första butik i Middlebury,
men det var jag som sa att Bill Parcells skulle bli tränare. Heja Giants!"
"December, 1993. Företaget växer och det gör även vår lilla Ellie.
Hon tar gymnastiken på stort allvar och är så fokuserad.
Jag ser redan vilken stark, ung kvinna hon kommer att bli."
"December, 1996. Ännu ett rekordår för oss, Jim.
Det är kanske dags att vi börjar kika på det här med försäljning på internet?
Det kan ta fart på allvar.
Det var ledsamt att höra om Noras sjukdom, men hon är en stark dam.
Med dig och Ellie vid sin sida, är jag säker på att hon kommer att klara det."
"Nora är borta, men jag ropar fortfarande hennes namn när jag kommer hem.
Jag vet inte hur jag skulle klara det om det inte vore för Ellie och dig, käre vän.
God jul."
Kom in.
Min mamma bad mig säga till dig att den varma chokladen är slut.
- Okej, jag kommer strax. - Gråter du?
Lite grann.
Han hjälpte mig.
Tack.
Jack Daniel's med is. Glöm isen förresten.
Värdshusvärden minsann.
Fästmannen minsann.
- Trivs du i vår lilla stad? - Javisst.
Jag ser fram emot att tillbringa natten på en tältsäng i korridoren.
Varför är inte du där inne och deltar i julfestligheterna?
Ibland behöver man bara en paus, till och med från julen.
Jag vet vad du menar.
Min familj var inte mycket för traditioner.
De var mer intresserade av att köpa nästa nya, glänsande grej.
- Okej. - Jag måste berömma dig.
Jag trodde aldrig att jag skulle få se Ellen Langford baka kakor.
- Jag trodde att hon var bagare. - Bagare?
- Visst. Du skämtar, va? - Vänta nu, Ellen Langford?
Som i Jim Langford? Som i Jim Langford från Home & Hearth Gifts?
Gör mig en tjänst, glöm att jag sa nåt, okej?
Visst. Javisst.
God jul.
LANGFORD DOTTER HOME & HEARTH GIFTS
FESTARVTAGERSKAN FÖRSTÖR JULBAL
Ellen Langford. Lurad igen.
- Allt väl, älskling? Kom du ihåg laddaren? - Ja, jag har den.
- Det är visst dags att ta farväl. - Jag kommer att sakna er.
Jag vet inte hur jag ska kunna tacka dig för allt du har gjort.
Det har du redan gjort. Ni höll mig sällskap under ett läskigt oväder.
Nån vill visst följa med dig hem.
- Vad säger man, Livvy? - Tack. Men nu måste vi tyvärr åka.
- Tomten kommer i kväll, vi får skynda oss. - Självklart. God jul.
- Tack. Hej då. - Hej då.
Öppna dörren, Livvy. Tack.
Jag ska bära ut de här till bilen, om jag inte bryter ryggen på köpet.
Det finns förhoppningsvis bättre piccolor på Maui.
- Dags att åka? - Jag antar det.
Har Zeke hört av sig? Han har inte ringt eller så?
- Tyvärr inte. - Okej. Nåja...
Kan du ge honom det här när du träffar honom?
Det går tyvärr inte.
- Va? Varför inte? - Läs på skylten.
"Personalen tar inte ansvar för värdesaker."
Och för folk här i staden är de här julbreven ganska värdefulla.
Här är räkningen. Ska din fästman betala den?
Eller ska jag skicka fakturan direkt till Home & Hearth Gifts?
- Du vet. - Ja.
Vi har kanske ingen mobilmottagning, men vi har internet.
- Den där granen verkade kämpa emot. - Jake...
Vi kan väl bara glömma alltihop?
Vi borde vara hedrade att New Yorks festarvtagerska bodde på vårt pensionat.
Jake, jag menade aldrig att ljuga för dig. Jag kunde bara inte berätta.
- Du måste förstå, snälla. - Javisst, jag förstår.
Det här var skälet till att jag lämnade New York. Personer som du.
God jul, miss Langford.
Ellie. Ska du åka redan?
- Det är ju julafton. - Jag vet.
- Men vi måste åka tillbaka. - Så synd.
Jag hoppades att du skulle komma på julmiddagen. Jag vet att...
...Jake också såg fram emot att du skulle komma.
Tack så mycket för allt. Hej då.
Jag har nåt åt dig.
- Det behövdes inte. - Dina egna grytvantar.
Debbie. Tack. Jag älskar dem.
God jul, vännen. Kom snart tillbaka.
- God jul. - Och hälsa din pappa också.
Det ska jag. Tack för att du bevarade min hemlighet.
Jag lovade ju. Men kom ihåg att vissa hemligheter är en alltför stor börda.
Okej. Jag måste åka. Hej då.
Hallå? Jake?
Vill du prata om det?
Det blir tajt, men vi borde hinna packa och åka till flygplatsen.
- Det är inte här. - Va?
Brevet! Jag har breven ända från 1981, men inte årets.
- Han skrev kanske inget. - Det måste han ha gjort.
Jag skulle ju åka till Snow Falls för att överlämna brevet personligen.
Jag tänkte skicka det till honom med bud från flygplatsen.
Jag måste ha glömt det på pensionatet. Vi måste åka tillbaka.
- Då missar vi planet. - Gray, jag måste få tag i brevet.
Vet du vad? Jag har varit ganska tålmodig genom allt det här, men nu räcker det.
Det är bara några dumma brev. Vem bryr sig?
- Det där menar du inte. - Jo, det gör jag faktiskt.
Jag är trött på din pappas neurotiska, gulliga familjeföretagstraditioner.
Kan vi bara njuta av vår semester? Snälla?
- Toppen, vi måste tanka. Röststyrning. - Ge instruktioner.
- Hitta bensinstation. - Letar upp bensinstation.
Om din pojkvän där borta hittar brevet, skickar han väl det till kontoret?
Han vet ju att det betyder mycket för dig, din pappa och företaget.
Hela byn är ju uppbyggd runt arvet från Home & Hearth Gifts.
Varför tror du att han vet vem pappa är?
- Hur visste han vem jag var? - Jag råkade kanske försäga mig.
- Varför gjorde du det? - Det var ett misstag.
Han hade ju ändå fått reda på det. Vem bryr sig om vad de människorna tycker?
Jag bryr mig! Jag! Jag åkte ju till Snow Falls för att lära mig av dem.
Vad skulle du kunna lära dig av ett gäng bondlurkar?
Du hör inte hemma där, älskling, och det vet du.
Det gör jag kanske inte.
Men jag hör definitivt inte hemma hos dig.
Var inte löjlig. Vart ska du?
- Tillbaka till Snow Falls. - Hur tänker du ta dig dit?
Jag tar nog bussen.
- Men Maui då? - Åk ensam och njut av sällskapet.
VÄLKOMMEN TILL SNOW FALLS
God jul, allihop!
Vi ska ta en paus och låta er njuta av mat, roligheter
och ett besök hos jultomten.
Men sen kommer vi tillbaka med en mycket speciell gäst. Tack.
- Vänta! Här kommer ju huvudpersonen! - God jul, allihop!
Jake.
Jag vet att du inte har nån anledning att hjälpa mig...
Men jag har tappat bort ett av julbreven på pensionatet.
- Har du sett det? - Nej, tyvärr.
- Är du säker? - Ja.
Var är din fästman? Ute i bilen? Vill inte umgås med oss vanliga dödliga?
Han är nog tillbaka i New York. Jag vet inte och jag bryr mig faktiskt inte.
Okej.
Jag gör verkligen inte det.
Det var ett ganska djärvt drag.
Ibland lönar det sig att göra djärva drag. Det är värt risken.
Jag vet inte... Jag vet inte vad du vill att jag ska säga.
Du ramade in dem. Bra idé.
Från början ville jag inte åka hit. Det ville jag verkligen inte.
Jag ville stänga av den del av mig som saknade mamma.
Men sen träffade jag alla här. Jag träffade dig.
Och det fick mig att inse att även om det finns saker man aldrig kommer över,
blir det kanske lättare om man inte är ensam.
Om man är med nån som man... Nån man litar på.
Du kan inte... Det här är en auktion, damen.
Tänker du inte lägga några bud borde du kanske åka vidare.
Okej...
Vad är den här värd?
En presentexpert värderade den till minst en miljon dollar.
Såld.
Presentexpert, säger du?
Samlas här borta, allihop. Tomten har nåt att berätta för oss.
Tack, Debbie. Tack, allihop, för att ni har kommit hit i kväll.
Tack till alla er som har skänkt saker till välgörenhetsauktionen
som gör julen här i Snow Falls så speciell för många människor.
Innan vi fortsätter med festligheterna ska jag läsa upp ett mycket unikt brev.
Det är från en gammal bekant till oss och han bad mig att läsa det i kväll.
Det är daterat i december i år och lyder som följer:
- "Käre Zeke." - Farbror Zeke.
"Det har blivit dags för mig att sluta som vd för Home & Hearth Gifts.
Med din välsignelse
vill jag gärna presentera en perfekt kandidat till jobbet.
Min dotter Ellen.
Hon kommer till Snow Falls inkognito, så att hon inte blir särbehandlad,
utan i stället får en förstahandsupplevelse
av vår hemstad och dess underbara invånare.
Jag vill så gärna att hon lär sig de saker som ledde oss på rätt väg:
Tradition, vänskap...
...och kärlek.
Det är det allra viktigaste vi nånsin kan ge varandra.
God jul."
Grattis, vännen. Du förtjänar det verkligen.
Så det var därför du höll dig undan? För att jag skulle lära känna alla?
Och för att de skulle lära känna dig, utan min eller din pappas inblandning.
Men jag åkte ju. Hur visste ni att jag skulle återvända?
Det gjorde vi inte. Men vi trodde på dig. Jag är så glad att du vände.
Ingen är gladare än jag.
- Se vem det är! - Annars hade jag kommit förgäves.
- Pappa? - Kom här.
Förlåt för att jag inte levererade julbrevet.
Be inte om ursäkt, vännen. Det hade varit omöjligt.
Jag kan ha lurats lite... Jag skickade det direkt till Zeke.
- Så att han visste vad som pågick. - Varför ringer ni inte bara varandra?
För att vi har skrivit ner varenda viktigt steg i våra liv i de där breven.
- Det här är ett viktigt steg. - Det var inte leveransen som var testet.
Den riktiga prövningen var om du kunde bli vän med dessa underbara människor.
Och du lyckades.
Den som kan få mig att skänka bort nåt gratis är ett proffs.
- Jag vill visa dig auktionen, pappa. - Javisst.
Allt kommer från affärerna i staden, helt unika presenter, så fina saker.
- Oj! Fixade du det här? - Ja.
Nästa år kan vi kanske lansera en särskild kollektion
med unika gåvor från staden där allt började?
- "Varma hälsningar från Snow Falls." - Utmärkt idé, fröken vd.
Vi pratar om det i morgon. Det är julafton.
- Jag tror att nån vill prata med dig. - Ursäkta mig.
Debbie Collins, det var inte i går. Hur mår du?
Hallå, allihop! Jag lovade ju er en mycket speciell gäst.
Här är hon nu för att sjunga en mycket speciell sång, vår egen Debbie Collins.
Tack så mycket. Ni är för gulliga.
Det var några år sen sist, men det är ju jul, så nu kör vi.
Ursäkta, fröken.
Jag vet att du är den berömda, eller ska jag säga ökända festarvtagerskan...
Men vill du kanske glädja en småstadskille med en juldans?
Mer än gärna.
- Är det nu vi ska kyssa varandra? - Jag tror det.
Undertexter: Linda Axelsson
JULGÅVAN